Pašcenzūra medijos – klusa, neredzama, tāpēc bīstama
![Pašcenzūra medijos – klusa, neredzama, tāpēc bīstama](/uploads/articles/2019/08/243576__5d68c20bc4fc5.jpg)
Ierobežo sabiedrībai būtisku tematu nokļūšanu
uzmanības centrā, saindē žurnālistiku.
Kāpēc mediju profesionāļi rīkojas pretēji sava darba uzdevumiem? Kādas sekas
var izraisīt aktuālās Latvijas Radio krīzes ilgstoša nerisināšana? Ja reizēm
brīnāties, kāpēc žurnālisti nestāsta par būtiskām problēmām, iespējams, tas ir
pašcenzūras rezultāts.
Pašcenzūru žurnālistikā sauc par kaitīgāko no pašcenzūras veidiem1, jo tā
ierobežo sabiedrībai būtisku tematu nokļūšanu uzmanības centrā. Bet visbiežāk
auditorija nekad neuzzina par to, ka daļa informācijas tiek slēpta, izmainīta.
Pašcenzūra saindē žurnālistiku, novājinot visu mediju saturu.
Pašcenzūras veidus un formas nav viegli identificēt, vēl grūtāk ir noskaidrot
tās cēloņus. Kāpēc spējīgi un drosmīgi žurnālisti nepaceļ balsi? Kāpēc
redaktori nepublicē konkrētu saturu vai samierinās, ka viņu medijā parādās
publikācijas, par kurām kauns jebkuram profesionālim?
Šajā rakstā apkopoti galvenie secinājumi no pētījuma, kurā tika analizēti
nozīmīgi aspekti, kas rada pašcenzūru medijos. Izvērtēti pašcenzūru veicinošie
iekšējie faktori redakcijās (redaktora loma, medija pozīcija) un ārējās
ietekmes faktori (ekonomiskie apstākļi, politiķu spiediens, auditorijas
attieksme u. c.).
Brīvi, bet ierobežoti žurnālisti
Pašcenzūra ir “viedokļa paušanas ierobežošanas”2 veids, kas netiek
realizēts oficiāli, bet ko izmanto par izteikumu saturu atbildīgie indivīdi vai
to grupas, lai novērstu jebkādu negatīvu reakciju. Definējot pašcenzūras risku
struktūru, pētījumā lielākoties minēti divi ārējie faktori: reklāmdevēju spiediens
un politiskā iejaukšanās mediju saturā. Tāpēc žurnālisti uzskata, ka medija
redaktoram ir jābūt kā “vairogam” starp medija vadību un žurnālistiem,
aizstāvot redakcijas tiesības un pienākumu brīvi, bez ārējas ietekmes pieņemt
ar saturu saistītus lēmumus.
Piemēram, medijā, kurā vērojamas simpātijas pret konkrētu politisku spēku,
žurnālisti ikdienā neizjūt nepieciešamību apkalpot politiskas intereses.
Informants nr. 5: “Mūsu medijā pastāv redakcionālā neatkarība,
izņemot dažus jautājumus, par kuriem nerakstām vai par kuriem rakstām tā, kā
īpašnieks to vēlas.”
Īpašos darbus, kas nepieciešami īpašnieku vēlmju piepildīšanai vairākās
pētījumā iekļautajās redakcijās izpilda konkrēti kolēģi, bet pārējie var
strādāt profesionāli.
Individuālā līmenī lielākā daļa intervēto jūtas neierobežoti vai piekrīt
atsevišķiem ierobežojumiem, bet norāda, ka daļu no ierobežojumiem neitralizē
redaktori. Tādējādi tiek samazināti pašcenzūras riski.
Daudzos medijos reklāmdevēju intereses ir galvenais ārējais pašcenzūru veicinošais
faktors. Redakcijās, kuru īpašniekiem ir gan politiskas, gan ekonomiskas
intereses, tās saplūst. Mediju profesionāļi uzsver, ka ekonomiskais spiediens
tomēr ir skaidrāk definēts, bet politiska ietekme netiek precīzi noteikta un
nereti netiek atzīta.
Informants nr. 9: “Mums to neteica, bet redzējām, ka par īpašnieka
uzņēmumu nevaram rakstīt. Arī medija politiskā pozīcija un politiski angažētas
publikācijas redakcijā netika izskaidrotas.”
Informants 7: “Medija politiskie ietekmētāji ir zināmi. Par to nav
nekādu sarunu. Svarīgāk, ka ir vairāki lielākie reklāmdevēji, par kuriem
kritiska informācija netiek publicēta, baidoties viņus pazaudēt.”
Redaktori un žurnālisti apliecina, ka reklāmdevēji pieprasa redakcijām veidot
hibrīdformātus – apmaksātus rakstus un intervijas, grib ietekmēt tematu izvēli.
Reklāmdevēji nevēlas apzīmēt šo saturu kā apmaksātu, liek redakcijām meklēt
ceļus, kā pilnībā vai daļēji pārkāpt Reklāmas likuma nosacījumu, ka reklāmai un
redakcijas saturam ir jābūt nodalītam. Diemžēl reklāmdevēji šo vēlmi izvirza
gan kā prasību, gan draudu veidā.
Informants nr. 8: “Tā ir pastāvīga diskusija, tāpēc rodas šie
raksti “Sadarbībā ar…”. Lasītāji nepamana, ka burtu fonts ir mainīts un
virsraksti ir no pārējā maketa atšķirīgās krāsās. Mums bija konkrēts gadījums,
kad reklāmas līgums ar redakciju tika lauzts, jo laikrakstā publicējām visus
viedokļus par konkrētā uzņēmuma darbību. Reklāmdevējs uzskatīja, ka medija
nostāja nav bijusi atbilstoša uzņēmuma redzējumam.”
Sabiedrisko mediju gadījumā vairāku pakāpju menedžmenta struktūra aizsargā
žurnālistus un redaktorus no ārējās ietekmes uz saturu. Augstākā menedžmenta
pārstāvji neitralizē ārējo spiedienu. Bet situācija mainās, ja Nacionālā
elektronisko plašsaziņas līdzekļu padome (NEPLP) publiski kritizē sabiedriskos
medijus.
Informants nr. 6: “Mūsu uzraugs nekad tieši nav teicis, ka
spiediens nāk no NEPLP locekļu pārstāvētajiem politiskajiem spēkiem. Padome
savu kritiku par saturu interpretēja kā auditorijas sūdzības. Mums pārmeta, ka
strādājam tendenciozi, neobjektīvi, nekvalitatīvi. NEPLP publiskos izteikumus
uztvēru kā spēka demonstrējumu. Vēstījumos dominēja emocijas, bezatbildīgi,
faktos nebalstīti apgalvojumi. Padomes pārspīlētā reakcija radīja spiedienu uz
kolektīvu. Žurnālistiem radās šaubas par sava darba kvalitāti, tas
dezorganizēja. Daļa darbinieku nevarēja saprast, kurā pusē nostāties.”
Lai gan žurnālisti atzīst, ka sabiedrības attieksme var ietekmēt medija saturu,
intervijās auditorijas reakcijas netika uzskatītas par pašcenzūru ietekmējošu
faktoru. Tomēr vairāki informanti uzsver, ka “mediju vides piesārņojums”, ar to
domājot ietekmētu saturu, un sabiedrības zemā izpratne par mediju lomu, nosaka
ar saturu saistītus lēmumus.
Pastāvīgas bažas par izdzīvošanu
Redakcionālo neatkarību un pašcenzūru ietekmējošo iekšējo faktoru vidū
svarīgākā ir redaktora loma un medija administrācijas ietekme uz saturu. Otrs
būtiskākais faktors ir medija vadības un īpašnieku izpratne par medija darbu.
Informants nr. 9: “Redaktors nebija tas, kas mūs aizsargāja, viņš
pildīja vadības norādījumus. Nevarējām politiski angažētos rakstus nepublicēt.
Kolēģi teica, ka vēlas iet projām, ja atrastu citas darbavietas.”
Vadības un žurnālista darba aspekti saduras, kad sabiedriskajos medijos
jāatspoguļo paša medija darbība. Ja vadība vēršas pret žurnālistiem, kas runā
par sabiedrisko mediju situāciju, tad šāds saturs var pamazām izzust.
Informants nr. 3: “Kolēģi kļūst arvien nogaidošāki par sižetiem,
kuri stāsta par radio valdi vai NEPLP. Jautā, kāds būs ieguvums, vai tas interesē
klausītājus.”
Vērtējot pašcenzūru ietekmējošos iekšējos faktorus, informanti uzsver
ekonomiskos mērķus.
Informants nr. 12: “Reklāmas raksti ir problēma, cenšamies, ka
žurnālists ir tikai teksta sagatavotājs, nedrīkst būt slēptā reklāma. Bet nevaram
atļauties, ka žurnālisti negatavo apmaksātus materiālus. Tā ir kā šizofrēnija,
bet nav izejas, jo nav neviena cita, kas to darītu.”
Informants nr. 5: “Mani biedē komercializācija. Reklāmraksti,
apmaksātais saturs ir drauds preses brīvībai. Mūsu medijā tiek veidotas
apmaksātas apaļā galda diskusijas, par kurām ne žurnālists, ne daļa dalībnieku
nezina, ka tās apkalpo reklāmdevējus. Mums šīs darbības tiek pasniegtas tā, ka
citādāk nevar. Bet ir gan iespējams strādāt citādāk.”
Informants nr. 8: “Mūsu reklāmas nodaļas kolēģi definējuši, ka
klientiem interesē reklāmraksti. Žurnālistiem ir tiesības atteikties no šiem
darbiem. Tos veido kolēģi, kam vienalga, ja vien maksā. Mans kolēģis domā, ka
daļa no maksas rakstiem ir izglītojoši informatīvi, mēs par šīm tēmām tāpat
varētu rakstīt. Tas ir bezspēcības apliecinājums, ja reklāmrakstu tēmas ir mūsu
ikdiena.”
Izvērtējot citus iekšējos faktorus, kas varētu radīt pašcenzūras riskus,
žurnālisti uzsver, ka darba kvalitāti nopietnā līmenī ietekmē pieejamie
resursi: atalgojums, darba intensitāte, zināšanas.
Informants nr. 3: “Vēstules par mani, sūdzības – tas mani stiprina.
Tas neliek neko mainīt savā darbā. Bet maza alga gan to liek. Varu saturu
veidot ar daudziem avotiem, pētīt dokumentus, bet to pašu varu atspoguļot
virspusēji.”
Informants nr. 12: “Žurnālistu darbu ietekmē nezināšana par saviem
pienākumiem un tiesībām, daži tāpēc nav drosmīgi. Pārstrādāšanās ierobežo
radošumu. Nevaru teikt, ka vienīgā problēma ir naudas trūkums. Ir mediji, kas
arī nabadzībā ir profesionāli, bet ir tādi, kam dubultā morāle piemita arī tad,
kad naudas bija daudz.”
Reģionālajos laikrakstos žurnālistus ierobežo saikne ar vietējā līmeņa
amatpersonām, skolotājiem. Tas traucē pat vairāk nekā vietējo politiķu ietekme.
Informants nr. 12: “Esam kopienas daļa. Tas rada pašcenzūru. Tā
parādās kā pārāk cieša, ļoti personiska saikne ar vietējo sabiedrību. Nevaram
atļauties rakstīt visu, ko zinām, baidāmies par sekām, ka, kritizējot skolu vai
slimnīcu, panāksim, ka to slēdz.”
Informants nr. 15: “Nerakstām visu, ko zinām, jo kādu daļu
noklusējam. Mēģinām nesabojāt attiecības, ja cilvēks ir bijis labs darbinieks,
bet izdarījis pārkāpumu. Žurnālista pienākums būtu ziņot, parādīt kritisku
attieksmi, bet mēs to nogludinām.”
Reģionālo mediju un nacionālo mediju žurnālisti un redaktori uzskata
neitralitāti par galveno faktoru, lai varētu saglabāt profesionālo
pašcieņu.
Pašcenzūras mazināšanas stratēģijas
Salīdzinot politisko un ekonomisko spiedienu, politiskā ietekme biežāk
intervijās tiek saukta par “mērenu”, toties prasība apkalpot ekonomiskas
intereses ir daudzveidīga – “spēcīga”, “ikdienišķa”.
Analizējot pašcenzūras riskus, var izšķirt trīs stratēģijas, kuras balstās
attieksmē pret žurnālistikas vērtībām. Ja žurnālistam svarīgākā ir profesionālā
brīvība, ja neitralitāte un žurnālista loma likta augstāk par respektu pret
vadītāju un redakcijas komerciālo labklājību, žurnālists atklāti cīnās pret
ierobežojumiem. Parasti šādos gadījumos žurnālists vai redaktors zaudē darbu
vai pats to atstāj.
Otru pašcenzūras mazināšanas stratēģiju var saukt par mēreno. Žurnālisti mēģina
atrast kompromisu un saglabāt kādu neatkarības daļu, akceptējot neizbēgamus
redakcionālās neatkarības ierobežojumus. Trešā stratēģija – adaptācija – paredz
politiskās ietekmes pieņemšanu un aktīvu reklāmdevēju pasūtīta hibrīdsatura
veidošanu. Tā sastopama tikai dažos medijos. Šādā gadījumā jautājums par
pašcenzūru nav aktuāls, jo žurnālists kļūst par klienta apkalpotāju.
Ekonomiskā ietekme ir daudz izteiktāka par politiskajām interesēm. Reklāmdevēju
interešu dēļ profesionālās vērtības tiek saglabātas ierobežotā darbības
“teritorijā” – atsevišķos formātos vai sadaļās. Šī situācija apstiprina Riharda
Beruga pētījumā par astoņu Eiropas valstu medijiem konstatēto, ka leģendārā
siena starp redakciju un reklāmas nodaļu ir kļuvusi margināla3, jo redakciju
lojalitāte pret auditoriju kļūst maznozīmīga. Pieaug lojalitāte pret
reklāmdevējiem, to nosaka nepieciešamība respektēt mediju ekonomiskās
pastāvēšanas vajadzības.
Latvijas žurnālistu identificētās problēmas atbilst, kā to sauc R. Berugs,
“izspiestās žurnālistikas” jeb “squeezed journalism” modelim un parāda, kā
reklāmdevēju vai politisko ietekmētāju vajadzību apakalpošana samazina
žurnālistikas daļu mediju darbībā un medija saturā.
1 Cronau P. (1995). “Self-censorship: the most insidious gag. Pacific
Journalism Review”, 2(1), 11–15.
2 Hayes A. F., Glynn C. J., & Shanahan J. (2005). “Willingness to
Self-Censor: A Construct and Measurement Tool for Public Opinion Research”.
“International Journal of Public Opinion Research”, 299–323.
3 Baerug Jan Richard (2017) “The Collapsing Wall. Hybrid Journalism. A
comparative study of newspapers and magazines in eight countries in Europe”.
Tartu: University of Tartu.
Kas ir pašcenzūra medijos?
Pašcenzūra plašākā nozīmē
“Rīcība vai darbība, kuras rezultāts ir atturēšanās no citiem nepieņemama kaut kā (piemēram, domas, viedokļa vai pārliecības) paušanas.” (Avots: “Merriam-Vebster”.)
“Kontrole pār to, ko sakāt, darāt, lai nekaitinātu vai neapvainotu citus, lai gan jums nav oficiāli izvirzītas prasības, ka šāda kontrole ir nepieciešama.” (Avots: “Cambridge Dictionary”.)
Pašcenzūra mediju praksē
Pašcenzūra izpaužas kā žurnālistu rīcība, kuras rezultātā žurnālistu radītajā
saturā tiek ierobežoti vai ignorēti konkrēti aspekti. (Avots: Tapsell R.
(2012). “Old tricks in a new era: Self-censorship in Indonesian journalism.
Asian Studies Review”, 36(2), 227–245.
Par pētījumu
Šajā rakstā parādīti 2018. un 2019. gadā veikta pētījuma rezultāti par
faktoriem, kas veicina pašcenzūru medijos. Datu vākšanai izmantoti mediju vides
notikumi, kuri varēja palielināt pašcenzūras riskus. Kā piemēru var minēt pirms
13. LR Saeimas vēlēšanām laikrakstā “Dienas Bizness” publicētās Sandra Toča
viedokļu slejas un to publicēšanas nosacījumus, NEPLP publiskos uzbrukumus
Latvijas Radio 2017. gadā, apstākļus, kādos 2015. gadā no darba tika atlaists
“Latvijas Avīzes” dibinātājs Voldemārs Krustiņš. Piemēri tika izvērtēti ar
gadījuma analīzes metodi un tika veiktas daļēji strukturētas kvalitatīvas
intervijas ar notikumos iesaistīto mediju pārstāvjiem.
Saskaņā ar pētniecības ētikas nosacījumiem datu izklāstā visi informācijas
avoti ir anonimizēti. Šī raksta apjoma ierobežojumu dēļ tajā iekļauti galvenie
secinājumi un neliela daļa no pētījuma laikā savāktajiem datiem.
Pašcenzūras pētījumi Latvijā
Ainārs Dimants (2004) “Pašcenzūra pret paškontroli Latvijas presē”. Valmiera: Vidzemes Augstskola.
Ilze Šulmane (2012) “Neatrastās identitātes? Latvijas dienas laikrakstu žurnālisti politikas, ekonomikas un kultūras lauku ietekmē”. Rīga: SPSS.
Anda Rožukalne (2013) “Editorial Independence in the Latvian News Media: Ownership Interests and Journalists Compromises”. Media Transformations 9:80 – 101.
Līga Ozoliņa (2016) “Journalists in Latvia. Country Report”. “Worlds of Journalism Study”.
A. Dimants (2018) “Latvia: Different Journalistic Cultures and Different Accountability Within One Media System”. In: Eberwein T., Fengler S. and Karmasin M., eds. “The European Handbook of Media Accountability”. London and NewYork: Routledge. 143 – 149.
Mediju atbalsta fonda ieguldījums no Latvijas valsts budžeta līdzekļiem. Par raksta saturu atbild Latvijas Žurnālistu asociācija.
Foto: rsu.lv
Kategorijas
- Vietējās ziņas
- Jelgava
- Jelgavas novadā
- Ozolnieku novadā
- Latvijas ziņas
- Dobeles, Tērvetes un Auces novadā
- Ekonomika
- Uzņēmējdarbība
- Darba tirgus
- Citas ziņas
- Eiro 2014
- Politika
- Vēlēšanas 2011
- Saeimas vēlēšanas
- Citas ziņas
- Pašvaldībās
- Pašvaldību vēlēšanas 2017
- Saeimas vēlēšanas 2018
- Eiropas Parlamenta vēlēšanas 2019
- Asā hronika
- Policijas ziņas
- VUGD
- Tiesu ziņas
- Citas ziņas
- Kultūra un izklaide
- Teātri
- Izstādes
- Bibliotēkas
- Koncerti
- Citas ziņas
- Kas? Kur? Kad?
- Sports
- Basketbols
- Futbols
- Vieglatlētika
- Citas ziņas
- Hokejs
- Volejbols
- Veselība
- Aktuāli
- Padomi
- Slimnīcās
- Citas ziņas
- Stārķa ziņas
- Lietotāju raksti
- Foto/Video
- Reklāmraksti
- Citas ziņas
- Laikraksta arhīvs
- Afiša
- Izstādes
- Pasākumi un izstādes
- Chocolate & Pepper
- Video
- Aizsaulē
- Statiskas lapas
- Centrāle!
- Dzīvesstils
- Receptes
- Māja un dārzs
- Hobiji
- Pašizziņa
- Citas ziņas
- Mīluļi
- Projekti
- Projekts “Saimnieko gudri”
- Projekts “Kultūras nesēji Zemgalē”
- Projekts “Redzi apslēpto”
- Atbalsts medijiem sabiedriski nozīmīga satura veidošanai un nacionālās kultūrtelpas stiprināšanai latviešu valodā
- Projekts “Rūpēsimies par vidi!”
- Projekts “Kur dzīvosim?”
- Projekts “Mediju kritika”